------------------------------------
Suvel Lätis käies oli masina peremehega juttu uutest töödest. Mulle on juba pikka aega räägitud ühest vene päritolu autokerest, võtku ma see teha. Olen ikka kogu aeg mõelnud ja ka öelnud, et vene autod mulle eriti huvi ei paku. Olen kogu aeg nende Nõukogude autotööstuse "imedega" hädas olnud. Tõele au andes on need oma tehniliste lahenduste poolest ikka üsna viletsakesed olnud. Mingit erilist nostalgiat nad minus ka ei ole tekitanud. Seetõttu olen alati ilma pikemalt mõtlemata ära öelnud: pole lihtsalt huvi!
Seekord diskuteerisime pisut pikemalt ja mis seal salata, mees "rääkis mu lihtsalt ära"! Sellega seoses hakkas Wandereri projektiga kiire. Õieti mitte Wandereriga ei olnud kiire, vaid selle järgmise projektiga. Kuidas nüüd Wandereriga kuidagi kiiremini "otsad kokku tõmmata"? Tegin siis ettepaneku, et ehk aasta lõpuks saaksin kere põhiosa valmis. Kapotid, poritiivad ja muu nipet-näpet jääb küll veel oma järge ootama, aga suurem osa kerest saaks ikka kokku. Ei tahtnud asja päris poolikuks ka jätta, hakkab öösiti und segama. Nii otsustasimegi.
Teisel jaanuaril tuldi Wandererile järgi ja ühtlasi toodi uus töö ka siia.
Lõpp läks nii kiireks, et ei olnud meeles korralikke piltegi teha. Meelde tuli alles siis, kui Wanderer juba õues oli:
Selliselt nad siis kohtusidki: üks tuli siia, teine läks sama treileriga minema.
Kokku sai seda tööd tehtud tubli aasta, umbes 1200 töötundi on märkmikku kirja pandud.